Ce cauți aici ?
- O să pierzi înmormântarea. - Pune-mi-o în cont.
Bine. Poate într-o zi vei reuși să plătești.
CÂNTEC DE IUBIRE
Timpul n-a fost niciodată prieten cu Bobby Long.
A conspirat mereu împotriva lui,
făcându-l să creadă în generozitatea sa,
după care l-a furat pe față de fiecare dată.
Toți am pierdut-o pe Lorraine.
Dar cu mult timp înainte ca ea să moară.
Nu poți parca aici, te vor amenda.
Nu văd nici un semn, dră Daisy.
Nici o problemă. Pot merge pe jos până la curbă.
Ia-mi o bere.
Ai găsit de lucru ?
Ai făcut curățenie ?
Bobby a sunat iar.
Iar ?
A mai sunat și acum două zile, ai uitat ?
Nu mi-ai spus. Ce vroia ?
- Vroia să-ți spună de Lorraine. - Ce-i cu ea ?
A murit.
Poftim ?
E moartă, bine ? A sunat, că s-a gândit că vroiai să afli.
Lorraine a murit și tu nu mi-ai spus ?
Pentru Lorraine.
Să-și fi găsit, în sfârșit, liniștea.
Și acum ?
Lorraine v-a dat afară ?
N-ar fi făcut-o. Oricum, Dumnezeu n-ar fi lăsat să se întâmple.
Nu.
Serios ? Cum așa ?
Pentru că Dumnezeu mă cunoaște, eu îl cunosc pe el.
Du-te.
Cecil e cam supărat. Ai grijă să mănânce.
Ne vedem mai târziu.
Ea n-a însemnat nimic pentru tine
și tu n-ai însemnat nimic pentru ea. Nu credeam că-ți va păsa.
Oprește-te, iubito.
Îmi pare rău.
De ce nu pregătești ceva de mâncare, eu închiriez un porno.
Trebuie să mă duc la o înmormântare,
dacă nu cumva am pierdut-o, pentru că ai uitat să-mi spui
că mama mea e moartă ! Idiotul naibii ! Eu m-am cărat.
Nu ți-a fost mamă niciodată !
Purslane ? Aici e tot Bobby Long.
Nu știu dacă-ți amintești de mine,
dar ai ratat înmormântarea mamei tale.
La revedere.
Ai vreo țigară ?
Îmi pare rău, domnule.
- Vă duceți la Cecil ? - Într-un minut.
- Ne mai vedem. - Ne vedem acolo.
Ai un foc ?
- Parcă n-aveai țigări. - Nu am.
Nu pentru Junior.
Trebuie să le reducă. Are emfizem avansat.
Tusea aia îmi provoacă fiori de moarte.
"Va fi un cadavru superb", dar nu cu ajutorul meu.
Desigur. Motoul meu este "Adu-ți aportul doar la propria moarte".
Ai dat de fată ? A aflat ?
- "Va fi un cadavru superb". - Bine, omule. Charles Dickens.
Vorbești serios ? E Martin Chuzzlewit.
Deșteptule.
New Orleans e sirena unui oraș.
Un loc al fanteziilor și iluziilor.
Un loc din care Lorraine a trebuit să evadeze
și în care Bobby și cu mine ne-am refugiat.
Departe de Alabama,
departe de viețile care nu ne mai aparțineau.
Ultima dată mi s-a părut că se simțea mai bine.
Când a fost asta ?
- Acum câțiva ani. - În octombrie se fac șase ani.
Așa mult a trecut de când am văzut-o ?
De când ai văzut-o tu.
Trebuia să fi mers la spital cu tine.
Trebuia să fi făcut multe lucruri.
Vin imediat.
Asta e casa lui Lorraine ?
Tu cine ești ?
Nimeni. Eu doar locuiesc aici.
Intră.
Drăguț loc.
Mersi. Ne străduim.
- Tu nu poți fi Bobby. - Pentru că sunt Lawson.
Bine.
Îmi pare rău pentru mama ta. Îi semeni mult.
Îmi pare rău că te-am sculat așa devreme. E abia ora 12.
Bobby. Avem musafiri. Trezește-te !
Iubito, lasă jos bagajele. Nu mușcăm.
- Suc ? - Nu.
- Bobby, scoală-te. A venit. - Cine ?
- Pursey. - Cine ?
Fata e aici. Scoală-te.
Când e înmormântarea ?
A fost ieri. A fost frumoasă.
Trebuia să fi fost acolo, domnișoară.
Asta e părerea ta.
Trebuie să fi venit cu un scop.
Probabil ai aflat deja cum e înțelegerea cu casa.
Care înțelegere ?
- Casa era a mamei tale... - Înțelegerea !
Să-ți spun eu care-i înțelegerea.
Lorraine ne-a lăsat casa la toți trei.
Mie și lui Lawson două treimi, și ție o treime.
Ce-a făcut ?
Lawson și cu mine stăm aici de ceva vreme.
Mama ta nu mai stă aici de ani de zile.
Nu cred că s-a gândit că te-ar interesa.
Lorraine se pricepea de minune să greșească.
Purslane, noi nu plecăm de-aici. Asta e casa noastră.
Nu contează.
Lorraine s-a gândit că pot împărți mizeria asta cu doi străini alcoolici.
Sunteți alcoolici, nu ?
Dar nu suntem străini. Eram prietenii ei.
Am avut grijă de ea.
Și mizeria asta e de-ajuns pentru noi.
Nu e potrivită pentru o fată ca tine.
Acum mă voi da jos din pat. N-ai decât să te uiți.
Pentru mine nu contează.
Mi-e greu să cred
că n-ai mai văzut niciodată un bărbat dezbrăcat.
Nu unul bătrân.
Știu că nu ești neprihănită,
pentru c-am vorbit cu prietenul ăla al tău,
care stă la Redneck Riviera.
Sunt sigur că nu i-ai admirat inteligența.
Nu știi nimic despre mine.
Probabil lucrurile se vor schimba, dacă tot vom trăi împreună, nu ?
Ne vedem mai târziu. Am rămas fără țigări.
Țigările mele preferate sunt la reduceri.
Mă bucur să te revăd, Purslane.
Ai crescut.
De obicei nu-i așa dobitoc. E supărat din cauza lui Lorraine. Toți suntem.
Are dreptate. Nu pot să stau aici.
Treaba e caraghioasă. Bunica vorbea mereu
despre căsuța pe care o pregătea Lorraine pentru mine,
dar vorbea vinul din ea.
E-n regulă.
- Nu mă surprinde nimic. - Spitalul a trimis lucrurile ei.
Lorraine ar fi vrut să ai tu astea.
Le lua cu ea peste tot.
Adora cărțile astea.
Probabil aș putea scăpa de ele în talcioc.
- Să te ajut. - Nu, mă descurc.
Am vrut să ajung la înmormântare. Dar n-am primit mesajul lui.
Fata aia seamănă mult cu Lorraine.
Mi-amintesc când m-ai dus prima dată s-o văd cântând.
Eram prima dată în New Orleans.
Eram vrăjit.
Erai cam naiv.
Luxul ți-a luat ochii.
Mi se părea atât de frumoasă.
Era frumoasă.
Ce mai doriți, băieți ?
Ți-a spus cineva vreodată că miroși ca o pariziană primăvara ?
Cel puțin o dată pe zi. Mâncați ?
Avocatul o poate găsi oricând.
Și ce dacă ? Will a spus că putem sta un an.
Vreți să revin ?
Știi cât de mortal e mirosul unei pariziene primăvara ?
Nu se compară cu o femeie din Louisiana căreia nu-i pasă.
- Omletă cu șuncă. Amândoi. - Și brânză rasă, te rog, drăguțo.
Nu ți-e rușine deloc.
De ce nu te-ai culcat în pat, iubito ?
- Dumnezeule. - M-aș fi cuibărit lângă tine.
Mie mi-ar fi convenit.
- Te-aș fi ținut în brațe. - Nu te mai strădui.
De ce i-ai dat asta ?
E o poveste despre inadaptați.
Oameni invizibili. E superbă.
Ai citit-o ?
Ai citit vreodată o carte ?
Lorraine nu știa că e poetă.
Îmi face plăcere
să stimulez inspirația cuiva.
Lawson e scriitor. Chiar unul bun.
Serios ?
Scrie o carte despre mine.
Fascinant.
"Capitolul 1: M-am trezit, m-am îmbătat, mi s-a rupt filmul.
- "Capitolul 1: M-am trezit..." - Și frumoasă și isteață.
Ești o rușine pentru bogătași, fetițo.
Care este camera mea ?
N-am unde să stau, și cum spuneați că e dreptul meu...
M-am gândit să rămân aici până vă saturați și plecați.
Noi nu vom pleca. Niciodată !
- Nici să nu te gândești. - Ar trebui să ia camera lui Lorraine.
- Eu stau aici, dorm cu tine. - Bine.
Ești nebun ?
E mai bine așa decât să-și bage nasul și să afle adevărul.
N-o să reziste. O să faci tu tot posibilul.
Oricum te plângi mereu că patul tău e prea rece.
Ești prea slab pentru mine.
- Vă plac mult cărțile ? - Majoritatea sunt ale lui Bobby.
- E penajul unui profesor de engleză. - El ?
- Profesor ? - Da, a fost un profesor bun.
Și tu chiar ești scriitor ?
Lui Bobby îi place să creadă că sunt.
Toate cutiile astea sunt ale lui Lorraine, așa că...
Așa că ce ?
- Am cunoscut-o bine pe mama ta. - Cât de bine ?
Era greu de înțeles, dar avea ușa inimii deschisă.
Din câte-am auzit, era o ușă batantă.
Purslane Hominy Will.
De unde știi cum mă cheamă ?
Știu multe despre tine.
Eu și mama ta suntem prieteni din tinerețe.
Am ajutat-o să-ți aleagă numele.
Mama ta credea că ești de aur,
așa că ți-a dat numele după o floare galbenă și porumb.
Tu ești asta:
Frumoasa agurijoară galbenă.
Agurijoara e o buruiană.
Mi-a spus un vecin, când aveam 9 ani și i-am călcat roșiile.
A spus că toți grădinarii urăsc agurijoara.
Da, și păpădiile.
Asta nu-i oprește pe copii să-și pună dorințele pe ele.
Agurijoara înflorește lângă frunză.
Se închide când apune soarele.
Mersi.
La naiba.
Ultima dată când te-am văzut, erai o adolescentă,
Mai e cineva aici, în afară de mine, care nu-și amintește de mine cu cu Lorraine ?
Cânta în barul ăsta când eram de vârsta ta. Era grozavă.
- Îmi pare rău. - N-ai de ce.
Vreau niște fasole, orez și o bere, te rog.
Am auzit că o să stai o vreme cu Bobby și Lawson.
Nu. Voi sta în casa lui Lorraine pe o perioadă nedeterminată.
- În septembrie te duci la școală ? - Nu.
Nu mă duc la școală. Sunt chelneriță. Ai nevoie de una ?
Nu, eu și unchiul Earl suntem de-ajuns.
Ei știu că nu te duci la școală ?
Îi impresionează la fel de mult cu a rămâne fără votcă și țigări.
Ea e Pursey, fiica lui Lorraine. O să stea o vreme cu noi.
Vino aici.
- Ești foarte frumoasă. - Mulțumesc.
Simte-te ca acasă, dragă.
Eu sunt Ruthie. Prietenul meu, Ray.
Ai 26 de ani.
Relaxează-te și tu. Bea o bere.
Ai găsit ceva ?
Am completat niște cereri.
O lăsați pe această tânără proaspătă să stea cu voi ?
E proaspătă, într-adevăr.
Mi-amintesc de vremea când aveați câte una în fiecare seară.
Care din voi sforăie ca trenul ?
Bobby. Dacă doarme pe spate, trebuie să-l întorci.
Am văzut un reportaj pe postul medical, că poți scăpa oamenii de sforăit
dacă le tai gâtul.
Cred că am o poveste pentru voi.
Liniște. Bobby ne va spune o poveste.
Când eram tânăr eram mereu în compania băieților mai mari.
Era într-o vară, pe când aveam 10 sau 11 ani.
Și făceam ceea ce fac toți băieții din Alabama.
Mergeam la pescuit,
jucam mingea, înotam și ne băteam.
Dar pe lângă aceste activități, proprii unei copilării inocente,
a mea includea multe discuții
despre ceva minunat de derutant, pe nume păsărică.
Nu eram prea sigur despre ce e vorba, dar știam că e ceva magic și special,
din cauza felului cum se vorbea despre ea.
Mereu în șoaptă.
Mergeam pe câmp, spunându-mi în gând: "Păsărică".
Într-o zi ne jucam cu mingea pe un câmp cu salvie.
În față era Leroy Tuberville.
Leroy era un delicvent voinic. Avea 12 ani.
Avea deja umerii lați și degetele pătate de tutun.
Leroy s-a așezat la baza a treia, s-a scotocit în buzunare
și a scos ceva. A început s-o arunce în sus.
L-am privit jucându-se liniștit
cu misterioasa sa bijuterie.
N-am mai suportat. A trebuit să-l întreb.
"Ce ai acolo, Leroy ?"
Și toată lumea a tăcut.
Leroy s-a uitat la mine, cu zâmbetul lui misterios
și a spus: "E o bucată de păsărică, Long. A mea."
M-am înroșit la față, am început să respir mai repede.
El stătea acolo, cu o bucățică de fată, pe care o arunca în aer.
Și l-am privit, simțind că l-am văzut pe Dumnezeu pentru prima dată.
Și mi-o doream pentru mine.
Dar Leroy și-a băgat comoara între dinți
a sărit pe bicicletă, rânjind spre mine, și a luat-o din loc,
lăsându-ne într-un nor de praf și dorințe.
În acea negură de suferință, la 10 ani,
mi-am dedicat tot restul vieții
găsirii acelei bucățele proprii de dragoste și minunăție,
pe care s-o port cu mine pentru eternitate.
Gata. Asta a fost tot. Mă duc acasă.
În Florida ?
Fii atentă.
"Nu putem rupe nici o pagină a vieții noastre
dar putem pune pe foc toată cartea."
George Sand.
Credeam că o să fie mai greu.
Nu mi se pare cinstit s-o mințim.
La ce i-ar trebui locul ăsta unei adolescente stricate ?
Chiar ea a spus că e mizerabilă. Mai bine fără.
Când vei vinde cartea aia, lucrurile se vor schimba.
Se vor schimba ?
Vom merge la Paris, vom bea Latour din '61,
vom scrie poezie proastă. Totul va fi perfect.
"Murim o singură dată, dar pentru foarte multă vreme."
Moliere.
A venit, iubito.
De data asta, voi avea mai multă grijă de ea.
Pe mâine, iubito.
Mama ta venea mereu aici.
De ce vorbești așa mult de ea ?
Probabil pentru că mi-e dor de ea.
Erai îndrăgostit de ea ?
Toți am iubit-o.
- Știa să se înțeleagă cu oamenii. - Nu cred.
În noaptea dinainte să moară bunica ta,
m-a avertizat că Lorraine va fi întotdeauna egoistă.
Și mi-a spus despre tatăl meu.
Ți-a spus ?
Un saxofonist din Memphis.
O aventură de-o noapte.
Cred că bunica mi-a dat de înțeles că, fără ea, voi rămâne singură.
A avut dreptate.
După moartea ei, Lorraine nu prea m-a căutat.
Nici n-am avut ocazia s-o aud cântând.
Mama ta te-a iubit, să știi. Ai însemnat totul pentru ea.
Obișnuia să stea aici, unde stai tu.
Scria mereu.
Poreclise pomul ăsta Copacul vieții.
Foarte banal.
- Nu folosești aparatul care trebuie. - Poftim ?
Ca să te sinucizi, trebuie să folosești cuptorul.
Dumnezeule, fetițo. Te-ai trezit plină de avânt.
- Vino să vezi ce-a făcut Pursey. - Nu mai zbiera.
- Pot să văd ce n-a făcut: n-a plecat. - Nu va pleca.
Vă stă foarte bine.
Bună dimineața și vouă.
Am auzit că nu te duci la școală. Ai sărit o clasă ?
Mai multe. A 10-a, a 11-a și a 12-a. Te deranjează ?
Trăim sub același acoperiș cu o ratată nenorocită.
Cine se-aseamănă, se-adună. Cel puțin eu mă întrețin singură.
Atâta vreme cât nu lâncezești pe-aici,
să-i tulburi concentrarea lui Lawson, nu-mi pasă ce faci.
Ai treabă de făcut.
Trebuie să te iei întruna de ea ?
Vrei să rămână aici ? Asta vrei ?
Te-ai gândit că dacă o vom ajuta să se pună pe picioare, va pleca singură ?
Cum s-o ajutăm ?
Vrei s-o ajuți să-și scoată pantalonii. Asta vrei.
- Las-o baltă, bine ? - Bine.
O vară în New Orleans se îneacă într-o neclintire densă, umedă.
Omule, hai să jucăm rummy.
- Nu vezi că facem ceva ? - La naiba cu tine.
Casa lui Lorraine se micșora cu fiecare zi, pereții apropiindu-se mereu.
Oprește muzica aia ! Nu vezi că lucrează ?
Cât ai de gând să stai aici, să ne fumezi banii noștri ?
Lawson a spus că nu-l deranjează.
Țigările lui Lawson sunt roșii. Ale mele sunt verzi.
N-ai voie să fumezi din cele verzi. Sunt ale lui Bobby.
Ce poșircă bei ? Doamne, pute groaznic.
Bere cu suc de roșii.
Micul dejun al campionilor.
Mai degrabă un campion ratat.
Fetițo, să știi că m-am săturat de atitudinea ta mizerabilă.
Fie că-ți place sau nu, eu sunt bărbatul în casa asta,
așa că mă vei respecta !
Am avut destulă răbdare, din respect pentru Lorraine,
dar nu vei mai zace în continuare pe aici,
ca un parazit beneficiind de generozitatea noastră.
Trebuie să muncești, ca și cum vei trăi până la 100 de ani,
și să te rogi, ca și cum vei muri mâine.
- Ce-ai spus ? - Ben Franklin a spus-o.
Probabil însemna ceva, spusă de el.
Știi foarte bine că-mi caut de lucru.
Tu ce faci ? În afară de a sta și a vorbi despre ce geniu ai fost ?
Sunt un profesor, un trubadur, un poet.
Nu e treaba ta cum trăim.
- Trebuie să aduci partea ta. - Partea mea ?
Deja trăiți în casa mea pe gratis.
- Ar trebui să fiți recunoscători... - E casa noastră !
Poate preferi să faci rost de bani, aducând niște prieteni acasă.
N-a făcut și Lorraine la fel ? Majoritatea drogaților o fac.
La naiba !
N-ai nici un pic de respect pentru morți ?
Era mama ta, Pursey.
Pe de altă parte,
știm cu toții că nu ești un înger neprihănit,
nu-i așa, micuță Purslane ?
Ai fost vreodată cu doi bărbați în același timp ?
Asta ne-ar aduce mulți bani de țigări în casa noastră.
Du-te naibii !
Tu ești bărbatul în casă ? Tu ești adultul ?
Eu sunt doar o fată. Nu pricepi asta ?
M-am săturat de atitudinea ta față de Lorraine.
Vrei să mă înveți ce înseamnă respect ? Pe tine cine te respectă ?
Soția, îndeajuns de inteligentă să scape de tine
sau copiii pe care nu-i vezi niciodată ?
Nu ți-am spus eu despre ea ?
Dumnezeule !
Știu ce credeți toți despre mine.
- Școala mi s-a părut pierdere de vreme. - Nu este așa.
Știu. Nu sunt o puștoaică idioată.
Vreau să fiu normală. Nu așa e viața mea.
Cum e viața ta ? Ce vrei ?
Dacă aș putea face orice ?
Îmi promiți să nu râzi ?
Nu știu dacă-ți pot promite.
Mă gândeam să lucrez într-un spital sau așa ceva,
un tehnician radiolog sau așa ceva.
Bine.
- Pot să întreb de ce ? - Nu știu.
Îmi place cum arată oasele la negatoscop.
Parcă ar fi niște portrete, pe interior.
Știu că sună stupid.
Nu, nu e stupid.
Alo ?
Alo ? E cineva acolo ?
- Scuze. - E-n regulă.
Uit mereu că e o femeie în casă.
A dat vreun semn de viață ?
Pursey, trebuie să-ți spun ceva.
Ești îngrijorat pentru el ?
Ce faci astăzi ?
M-am gândit să mă duc la Quarter,
să caut o slujbă. Acolo n-am încercat încă.
Ai nevoie de un ghid ?
- Sunați-ne săptămâna viitoare. - Bine, mulțumesc.
Cum a fost ?
Poate, dar numai jumătate de normă.
Nu ai chirie de plătit. Nu trebuie să lucrezi normă întreagă.
Am nevoie să scap de Bobby cu normă întreagă. Chiar peste program.
Poate te-aș putea ajuta să ajungi la portretele alea de oase.
Ți-ai putea lua bacalaureatul.
Sigur că da. Pe urmă mă duc la Harvard.
Poate.
Știi că mănânci foarte urât ?
Tu bei prea mult.
Bine.
Îmi dai voie să-ți citesc cartea ?
- Nu prea cred. - De ce nu ?
- Cam tot ce scriu arunc. - De când scrii la ea ?
De prea mult timp, dar nu îndeajuns.
- Ai absolvit colegiul ? - Da.
Cu privilegiul de a deveni asistentul universitar al lui Bobby Long.
De ce ați plecat de la școala aia ?
E complicat. Au fost mai multe motive.
Spune-mi unul.
S-au întâmplat multe în scurt timp
și New Orleans, toate astea,
păreau destul de romantice la acea vreme.
Este ?
Este romantic ?
Are momentele sale.
M-ai ajuta într-adevăr să-mi iau bacalaureatul ?
Da, cu siguranță.
- De ce ? - De ce nu ?
Oricum n-am altceva de făcut.
Ai renunța să mai bei atât de mult ?
De ce ?
De ce nu ? Oricum n-ai altceva de făcut.
Bine.
Unde este nenorocitul ăla ?
Probabil prin vreun bar pe undeva, plângându-se cât este de neînțeles.
Ai ceva mai bun de făcut decât să-ți pierzi o zi pentru Bobby Long.
N-a făcut-o. A fost o zi frumoasă, nu ?
Da.
Haide, dragă, să mergem acasă.
Ne vedem acasă.
Cred că e mare înghesuială la voi, în doar două camere.
Iubițel, cum rămâne cu munca ta ? Nu ai intimitate acolo.
Ai putea sta la mine.
Îmi promiți să te gândești la asta ?
M-am întors.
Nu vă bucurați să mă vedeți ?
- Nu. - Puteai să dai un telefon.
Atunci întrebați-mă. Spuneți:
"Bobby, ce mi-ai adus ?"
Biloxi ?
Un joc de pocher sau suporturi de fise ?
- Unde e mașina mea ? - Am vândut-o.
Pursey, pune niște muzică. Trebuie să sărbătorim.
- Ce-ai făcut ? - N-avem nevoie de mașină.
Ăsta e whisky de malț. De când n-ai mai băut așa ceva ?
- Cât ai luat pe ea ? - 300 $.
Mi-ai vândut mașina pe 300 $ ?
Ți-ai pierdut mințile ?
Să nu dai.
Nu uita că am fața zdrobită.
Nu mai aveam bani.
Pentru că cecul tău e aici.
Și mai e și asta. De la avocat. Trebuie să-i spui.
Am așteptat să te întorci... Ce naiba faci ?
Acordă-mi cinci minute, după care poți face ce crezi de cuviință.
Ce frumos ai schimbat aici.
Aș fi spart de mult televizorul dacă știam că te apuci de Steinbeck.
Am ceva să vă spun.
Haide, stai jos.
Hai, omule, stai...
Vrei să nu mai plângi după rabla aia și să stai jos ?
Stau în picioare.
Bine, închideți ochii.
- Închide ochii. - Nu închid ochii.
Haide, Lawson.
Bine.
Acum poți să-i deschizi, dragă.
Din partea unui profesor amabil,
a cărui inimă a bătut puțin pentru Bobby Long.
"Se adeverește prin prezenta că Purslane Hominy Will
a absolvit cu succes clasa a 11-a
și este recomandată pentru clasa a 12-a."
"De ce suntem pe Pământ, dacă nu pentru a ne dezvolta ?"
Robert Browning.
Este cu siguranță un poet de rând.
Asta e în loc de scuze
sau vrei să întreci oferta lui de a mă ajuta cu bacalaureatul ?
Mințile strălucitoare gândesc la fel.
Haide, omule. Trebuie să aleagă o limbă.
- Nu vrei să vorbești franceză ? - Nu fi idiot.
Știi că nu se poate apuca de franceză în ultimul an.
Bine.
Avem Literatură engleză, Istoria Europei, Geografie, Psihologie.
Mai avem nevoie de una.
- Optez pentru Evaluarea artei. - Muzică.
- I-ar plăcea muzica. - Nu mă duc.
Dar e totul aranjat.
Știi câte sfori a trebuit să trag pentru tine ?
Pentru mine ? Vrei s-o cred ? Ție ce-ți iese la faza asta ?
În primul rând, te scot din casă.
- Mi-am imaginat eu. - Ascultă-mă.
Nu de mult mi-ai spus ceva care m-a pus pe gânduri.
Ai spus: "Sunt doar o fată".
Poate mi s-a tăbăcit pielea, dar tu ești doar o fată.
Nu te compari cu studenții pe care i-am avut acum câțiva ani.
Și probabil că noi îți părem oribili,
dar tot avem ceva de oferit. Trebuie s-o facem.
Și oricum, cred că i-o datorăm mamei tale.
Și oricât de greu ți-ar fi să crezi,
și noi am fost niște copii inocenți.
Ești un cabotin nerușinat.
Ce te face să crezi că sunt în stare ?
Pentru că îl cunoaștem pe Dumnezeu și el ne cunoaște pe noi.
El și cu Lorraine te-au adus aici cu un scop.
Școala începe peste o lună.
Poți să ne acorzi o șansă. Ar putea fi distractiv.
"Distractiv" e cam exagerat, nu crezi ?
Ascultă, e unul dintre cântecele mamei tale.
E frumos.
Ar fi foarte mândră de tine.
Ce părere ai de fața mea ?
Vezi osul ăsta ? E fracturat.
Dar poți să-l miști.
Cum s-a întâmplat ?
"Nu te lupta cinstit cu un străin". Arthur Miller.
A fost o bătaie ? Ai pierdut ?
Am pierdut mai mult decât o bătaie.
În opinia dv, domnișoară, îmi strică imaginea ?
Cred că sunteți frumos.
Ce dulce sunteți.
Aveți relații sexuale ?
- Dr Ruth, să mergem. - E-n regulă s-o faceți.
Sexul este frumos.
Nu uitați să fiți tandri unul cu celălalt.
Rămâneți tineri cât mai mult. Tinerețea zboară. Fiți tandri.
Să începem cu memorarea.
Eu zic să folosim metoda socratică.
Cine este Platon și cine este Socrate
dintre noi doi ? Pentru că eu nu mă mai bag.
Tu ești Socrate, bineînțeles.
- Tu ești Profesorul. - Bineînțeles că eu sunt.
Mi-aș dori să tăceți din gură
pentru că dacă o țineți tot așa, nu voi învăța nimic.
Fetițo, engleza ta lasă mult de dorit.
Purslane Hominy, în picioare.
De ce nu pot învăța în pat ? E foarte cald și scaunul ăsta e incomod.
Nu trebuie să fie comod. Îți adoarme creierul. În picioare.
- Ai obiceiuri proaste. - Tu vorbești de obiceiuri proaste ?
Nu te pune cu Profesorul, bine ?
Spune-mi ce rol a avut Nebraska în literatura americană ?
- N-ar trebui să învăț capitalele ? - Rahat. Înveți ce e important.
- Nu mai tergiversa. - Asta ce vrea să îmsemne ?
Nu am un cartonaș cu "a tergiversa".
Ești incorigibilă.
"A tergiversa.
"A-ți târî fundul într-un mod atât de jalnic,
încât să-ți asiguri în viață un loc de ratat".
Pe cine faci ratat ?
- La naiba. - Dă-i drumul.
Bine, Nebraska.
Statul natal al Willei Cather, una dintre primele noastre mari scriitoare.
Sau trecem în est, la Missouri, unde Mark Twain,
alias Samuel Clemens, s-a născut, sau în sud, în Kansas,
unde William Burroughs și-a petrecut ultimii ani din viață ?
- Termină ! - Hei, omule...
Nu cred că se predă Burroughs la o școală catolică.
Ar trebui să se predea.
De ce nu-i torni bătrânului tău prieten ceva de băut ?
- Nu mai avem suc. - Ce e în paharul ăla ?
Nu miroase.
Pune niște votcă în el.
- Dă-i drumul. - Trebuie să ne lăsăm.
I-am promis lui Pursey, dacă învață. Nu suntem buni de nimic.
Și tu când te-ai lăsat ?
Acum nouăsprezece ore, când dădea testul.
- Ai dormit ? - Nu.
Nici ea, nici noi nu trebuie să ne grăbim,
așa că dacă vrei să te lași, ia-o mai ușor.
Ai încredere în mine.
Îndepărtând sticla, îndepărtezi spiritul.
Ce faceți aici ?
M-am gândit să-l las pe Lawson singur.
Să ia el dormitorul. Vino, stai jos.
Arăți foarte bine azi, Purslane.
Nimeni nu-mi spune așa, decât bunica mea, dar mulțumesc.
Știi cum s-ajungi acolo ?
Știu unde este, așa că mai bine plec.
Ai emoții ?
Nu.
Da.
Vrei să vin cu tine cu tramvaiul ?
Nu, mă descurc.
Știu că te vei descurca.
Și noi vom fi aici, când te vei întoarce de la școală,
să te ajutăm cu temele.
Chiar trăiți într-un univers paralel.
Eu și "teme", în aceeași propoziție.
În curând vei fi tu și "târziu" în aceeași propoziție.
Crezi că vine direct acasă ?
Unde s-ar putea duce o adolescentă, dacă nu direct acasă,
la cei doi colegi de cameră cu care se distrează ?
Nu e ușor de suportat. Mă torturează cu muzica aia.
Ar trebui să învețe că merită ascultat doar ce e pe plăci de vinil.
Copiii mei știau asta.
Eu i-am învățat. Am fost tatăl lor.
Încă mai ești.
One day they'll understand, when you finish that book.
Într-o zi vor înțelege, când vei termina cartea aia.
N-am putea face altceva ?
- Ca de exemplu ? - Habar n-am.
- Am putea merge la pescuit. - Tu nu pescuiești.
Poate ar trebui să m-apuc
de ceva.
Poate ar trebui să te-apuci să lucrezi la cartea ta nenorocită.
Nu știu încă sfârșitul poveștii.
Șah mat. Hai să plecăm de-aici. Mă deprimi.
Știi, vroiam să spun ceva
despre viață, pentru că o viață neanalizată
- este o viață... - ... care nu merită trăită.
S-a întors Purslane, protejata noastră.
Povestește-ne tot.
Dragă, de ce-ai plecat mai devreme de la școală ?
Nu e de mine.
Vă sunt recunoscătoare pentru tot, dar acolo nu mă întorc.
Poftim ?
Am nevoie de o slujbă.
- Poți lucra aici în weekend-uri. - Serios ?
- Doar dacă te duci la școală. - Ai fost tare, Earl.